PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
18. PROSINCE
Ahoj.
- Psala jsem ti tak stokrát. - Promiň!
Hele, moje zvířátka!
Máš čokoládu, teto Johanno?
- Žádnou čokoládu. - Ale mami!
Jdete na ten koncert sboru?
Sbor neřeš.
Byli jsme letos už tak na pěti.
Máme ale rezervaci v Maaemu, víš?
No jo.
Ty jo, promiň!
Se třemi dětmi na sebe nemáme čas nikdy.
- Ahoj! - Ahoj!
- Čau. - Tady je můj pokakánek.
- Přebalil jsem ho a usnul. - Usnul?
- Jé. - A neboj, čas máme dobrý.
Najednou jsi v klidu? Pěnil jsi předtím jak já teď.
- Tak jo. - Dobře, ahoj!
- Pa! - Pa!
Já mrznu! Je děsná zima!
Tak si zaskákej panáky nebo tak.
- Jaké panáky? - Panáky...
Zaskáčeme si spolu panáky,
skáčeme nahoru a dolů...
Víš ty co, Torde?
Vezmi si to a pusť si pohádku. Můj kód znáš, ne?
Jak ten kočárek funguje?
To je ono.
Teto, máš tu fotku!
- Kdo je Šukálista? - Ne! Dej mi ten telefon.
Dej mi ho.
Bože.
To je tvůj kluk?
Ne, to je jen kamarád.
Jen kamarád?
- Já nevím. Neptej se. - Já to nechápu.
Občas se dva dospělí potkají a líbí se jeden druhému,
ale na vztah to nestačí.
Krev se potom člověku nahrne do přirození a...
ta se tak zvětší, že se mohou dotknout.
Co je to přirození?
No, pinďa a pipinka.
A ty se dotknou? To si děláš srandu?
- O tom vám mamka neříkala? - Ne.
Ne.
Nedělejte si s tím hlavu. Je to dost komplikované.
Bude s náma tenhle pinďa na Vánoce?
19. PROSINCE
Ne!
Netrefila poslední ránu!
Dostane trestné kolo. Kruci!
Na bednu nepůjde.
- Je ti dobře? - Jo.
- Zima? Hlad? - Ne.
Máma napekla sušenky.
Ty jo.
- Těšíš se na Vánoce? - Ani ne.
To mi došlo.
Je na mě velký tlak s tím přítelem.
Rozešli jste se?
Ne, žádného jsem ani neměla.
Jak jako?
Vymyslela jsem si ho.
To bylo nutné?
Máma s Marií se do mě pouštěly, že si mám někoho najít, tak...
- Tak sis ho vymyslela? - Jo.
Máma jen chce, abys byla šťastná.
- Jako my všichni. - No jo, já vím.
Ale...
svět je hrozně zaměřený buď na páry, nebo skupiny.
- Jako by se všichni báli být sami. - To je fakt.
Vypadáš úplně v pohodě.
Jasně, naprosto.
I když by bylo fajn někoho mít.
- Ano. - Jako ty s mamkou.
- Mamce o tom neříkej. - Neřeknu.
Ty by sis s ní ale promluvit měla.
- Časem na to přijde. - Jo.
Jo, o to jde.
- Víš co... - Ahoj!
- Ano. - Ty jsi tu taky.
Ano.
To je můj táta Tor.
Zdravím, táto Tore.
- Já jsem Stein. - Ahoj, Steine.
- Sednu si sem. - Jasně.
- Ráda tě zase vidím. - Chci se omluvit.
Za ten výlet na lyžích, nebo rvačku v baru?
Asi za obojí.
Za rvačku?
Nebyla to ani tak rvačka, spíš zápas v pošťuchování.
- Pošťuchování je fajn. - Jo, naprosto.
Taky jsem se ten večer dost opila,
takže jsem taky nebyla úplně sama sebou, abych tak řekla.
Byla jsi ale střed zájmu.
Bože, to jo.
- Dáš si? - Rád.
Baví tě biatlon?
Zbožňuju ho. Dřív jsem ho dělával.
- Vážně? - Byl jsem v juniorském národním týmu.
- Jo? - Nechci se vytahovat.
Nikdy mi to úplně nešlo.
- Zajímavé. Já chvíli skákal na lyžích. - Vážně?
Pak jsem měl na Světovém poháru juniorů úraz zad.
A tím to haslo.
Je to extrémní sport.
- Zvládneš dvojitou? - Určitě, Tore.
Kruci.
Co je?
- Musím do práce. - Ne. Vážně?
- Jo. - Odvezu tě.
Piješ Reinertsenovu a tátovu ilegální whisky.
Sotva jsem ochutnal.
Moc se omlouvám, tati. Když Bente řekne, že je to krize, tak vážně je.
Jako vždycky.
Tak přeju příjemnou službu.
Tak jo.
- Bylo to... - Rád jsem tě viděl.
Já tebe taky. Tak příště.
Opatruj se!
- Tak si asi sednu sem. - Jasně.
Na zdraví.
Ty jo.
Co se to děje?
Pořád říkáš, jak se mám dát do formy.
Jo.
Čekám odpoledne návštěvu.
Tu holku, jak jsem o ní mluvil.
Tak jsem si řekl, že bych měl vypadat co nejlíp.
Jo. A co se stalo?
Občas...
by si člověk měl vzít slova ostatních k srdci.
Takže jsi vážně...?
Čtyři týdny na klinice pro závislé.
Pro začátek.
Pak uvidíme..., jak to půjde.
Děkuju.
Johanno?
Jak to vypadá s tím pacientem s endokarditidou?
- Se Sebastianem? - Jo.
Asi bych ho poslal na domácí léčení
a čas od času ho objednal na infuze,
ať je místo pro nové pacienty.
To bych vzhledem k tomu, co se stalo minule, nedoporučovala.
On navíc nejspíš na objednání nepřijde.
Podle mě bys ho tu měl nechat.
Nepouštěj ho předčasně, prosím.
Dost často si říkám, že pouštíme lidi moc brzy.
Často se sem stejně vrátí místo toho, aby se jim udělalo líp.
Výsledek je, že jsou nemocní déle,
a o to je těžší je úplně vyléčit.
Ne?
- Přesně tak. - Jo.
Tak jo.
Dobře.
- Jasně že musíš pracovat zrovna tady. - Jo.
Jsi prostě sestra.
Jo.
- Byla to zábava. - To byla.
Celkem se to rozjelo.
Jo.
Chlapovi nemůžeš vyčítat, že to zkusí.
Ne, to nemůžeš.
Proč jsi tady?
- Paintball. - Aha.
Dostal jsi kuličkou do obličeje?
Tam máš masku. Nedostal jsem kuličkou do ksichtu.
Aha, tak ne.
Mohla bys zhasnout? Mám z toho popáleniny.
Jasně.
- Něco ti musím říct. - No?
Když už to řešíme,
- zlomil jsem si prst. Pamatuješ? - Na to nezapomenu.
Mám na něm led...
a užil jsem si hezkou chvíli...
s jednou slečnou.
Jmenuje se Inga.
Teď s ní chodím.
Počkej chvíli.
Inga, jako moje kamarádka Inga?
Má přítelkyně Inga.
Co?
- My dva... - Jo, vy dva...
jste takhle.
Dobře.
Tak jo.
- Byla to krásná chvíle. - To jsem ráda.
Už nejsem samotná zoufalka!
Teda, bez urážky.
Ne, to nic.
Víš, říkám si...
Vážně je to v pohodě?
Vím, že jsi s ním...
Jasně! Jsem za vás ráda.
To je bezva! Díky.
Až ho pustí, chystáme se na únikovku. To vymyslel on.
Jo, to je zábava.
Jo, je to paráda.
A co ty? Někdo výjimečný?
Já nevím, možná...
Kdo?
Já nevím. Je trochu mladší.
Co se tím mění?
To je on.
To je teda sexouš!
Dneska má narozeniny.
Co?
S tím musíš něco udělat. Kup mu přání, dárek, cokoli.
Jo, mohla bych mu upéct dort.
Jasně, dort. Dort z lásky.
- Jo! - Vezmi si to,
obě máme kluky.
- Bezva! - Bezva.
Tak jo. Slaďoučký dortík z lásky. Ne.
Krása.
Fakt pěkný.
- Jdu upéct dort. - Co? Dort?
Co se děje?
Jonas má narozeniny, tak mu upeču dort z lásky.
Jsi zvaná na Šukálistovu oslavu?
Musíme mu přestat říkat Šukálista. Je to skutečný člověk a má skutečné jméno.
Takže jsi zvaná na Jonasovu oslavu?
Jo, viděla jsem pozvánku na Facebooku, tak trochu.
- Romantika ještě existuje. - Jo.
Jednou mi upekl domácí chleba, takže tohle určitě ocení.
Odvážné.
Jo. Až moc odvážné?
Ale ne. Kdo nic nezkusí, nic nezíská v oblasti vánočního randění, takže...
Recept máš?
To nevadí, mám jeden dobrý.
Dones vodu, vejce a citron.
- Citron? - Jo, věř mi.
Takže. Má to být dort z lásky,
tak musí být ve tvaru srdce.
Srdce? Není to trochu přehnané?
Musíš do toho jít srdcem. Udělal tě asi pětkrát.
To si podle mě zaslouží srdce.
Jo.
Máš pravdu.
Potřebujeme pečicí drink.
To potřebujeme.
Pečicí pití.
Co?
A co Stein?
Ten sexy běžkař.
Nepřišel na tu vánoční party?
Jo, a dneska jsme se potkali v Holmenkollenu.
Hezky! Nebo ne?
Ne, Stein je hrozná měkkota.
- A je takový bezpečný. - Bezpečná měkkota?
- To může být obojí? - Jo, to může.
Víš, že bezpečí může být pozitivní věc, viď?
I když se ti splní jen 35 věcí ze 100, můžeš být nakonec šťastná.
Přece 100 ze 100? To je náročné. Ani nemyslím, že něco takového existuje.
Já vím. Ale připomíná mi...
Koho?
Tátu.
Mně táta chybí.
To chápu. Chceš o tom mluvit?
Ne.
Připijeme si.
Na co?
Na to, že vkládám do dortu srdce.
Na zdraví.
Raz, dva, tři, raz, dva, tři.
Johanno?
Johanno.
To je pro mě?
Všechno nejlepší.
Děkuju.
Já a Eline... O nic nejde.
- To neříkej. - Co?
Že o nic nejde. Bude jí to líto.
Ne, my...
Jsme na party, líbáme se, tančíme.
Bavíme se, ale nic to neznamená.
Tak jo.
Takže...
je čas to vybalit, jak se říká.
Jasně, jdi na to.
Je mi fuk, kolik ti je.
Prostě se mi líbíš.
Co je?
Podle mě to není dobrý nápad.
Já...
odjíždím na Bali.
Po Vánocích. Budu tam dělat bakaláře.
Aha.
Myslím, že bychom si neměli...
teď nic začínat.
Jasně, ale co potom?
Já nevím. Ty jsi...
- Stará? - Ne! Jsi pro mě až moc dobrá.
Proč myslíš?
Johanno, máš práci, máš...
uspořádaný život.
Jsme každý někde úplně jinde.
Na Bali jsem nikdy nebyla.
Ale...
poslouchej.
Úplně na rovinu.
Asi mě trochu dostalo, že přece jen...
ti je 30 a...
budeš asi brzy chtít mít děti.
Já s tebou nechci mít děti.
Omlouvám se, já...
Líbíš se mi, ale tohle nemůžu.
Proč jsi tak zatraceně super?
Proč jsi sakra musel být tak super?
ARMÁDA SPÁSY DĚKUJEME ZA PŘÍSPĚVEK
Pivo a panáka fernetu, prosím.
Jasně.
Co se stalo?
Nechal mě.
Je o 12 let mladší a nechal mě.
A já mu upekla posraný dort.
Teď brečím kvůli 19letému klukovi. Věřil bys tomu?
Cítím se jako úplná blbka.
Tady máš.
Vyser se na něj. Určitě je to blbec.
Jo, seru na něj.
Bože.
Ne.
No tak.
Hele, podívej se na mě.
On za to nestojí.
Jsi mnohem lepší. Zasloužíš si lepšího.
Já nevím.
Vždyť ty máš všechno.
Jsi krásná, a ještě umíš upéct dorty.
A rozhodně umíš pít.
Co se stalo?
Nestalo se nic. To je ten problém. Nic se neděje.
Snažila jsem se být otevřená a pozitivní.
Šla jsem ven a čelila světu s otevřenou myslí.
Randila jsem s důchodcem a vyspala se s 19letým. Protože proč ne.
A nikam mě to neposunulo. Nemám štěstí na nikoho a na nic.
A co vlastně chceš?
Já nevím. Já prostě nevím.
Asi s někým chodit, ale nejsem si jistá...,
co chci, a musím...
Ne, nemusíš nic.
Chlapi se nemají čeho bát.
Můžeš si spát, s kým chceš, a být pohodový barman a všem je to fuk.
Tak to nebudu komentovat.
Víš, jak to myslím.
Tobě pořád někdo nekáže: „Ještě nikoho nemáš? Pořád bez dětí?
Biologické hodiny, co máš mezi nohama, tikají a brzy ti vyprší čas.“
Máma pořád mele o tom, jak skvělý byl můj bývalý.
On byl vážně super.
- Dělám si z tebe srandu. - Jdi do háje!
Promiň.
To nebylo moc citlivé.
Na zdraví.
Bože.
Chudinko moje. Ahoj.
Díky, že jsi napsala.
Rozešel se s tebou?
Brutálně a výmluvně.
Říkala jsem ti, ať nevěříš děcku.
Je mu 14.
Je!
Jeanette potřebuje pití.
Jasně.
Je to dítě, Johanno. Nestojí za to.
- Neznáš ho. - Ale.
právě se rozešel s jednou z nejlepších holek, co znám.
Souhlas.
Víš co?
Má sladká, krásná, divná,
vtipná, šílená, nepředvídatelná,
naivní, romantická a nejlepší kamarádko na světě?
Jo.
Manžel odjel s dětmi k rodičům, tak se ožereme pod obraz, jo?
- Tak jo. - Jo.
- Na zdraví! - Na zdraví!
No do prdele.
Seženeme jí taxíka.
Ne, ne, stůj. Mám sáňky.
Tak jdeme.
Jé!
- Ten dort? - Mám ho.
Je můj.
Bože můj!
Tati!
Stůjte.
Tati?
Otočte to. Otočte to, kurva!
Johanno?
Jedeme!
20. PROSINCE
Ale ne.
Do prdele práce. Ne.
Ne, ne.
Tak pojď, raz, dva, tři.
Ne. Jedna, dva, tři.
A Johanna vstala z mrtvých třetího dne.
Míří do kuchyně,
kde bude usazena po pravici Jørgunn, všemohoucí spolubydlící.
A tak se vrátí do formy
a poté povstane a posbírá si své...
Moc vtipné.
Kolik je hodin?
Asi deset. Zvonil ti tak stokrát telefon. Táta.
Asi se něco stalo.
Jo, to se dá říct.
Je to vážné?
Nechci o tom mluvit.
Ne, dobře.
Co to děláš?
Ten svícen vypadal děsně depresivně. Tak jsem vyrobila ozdobné kroužky.
Nejsou hezké?
Hezké. A nebezpečné.
Tak v Norsku nejčastěji začínají domácí požáry.
Tak jo. Se Šukálistou to včera bylo fajn?
Nechci o tom mluvit.
Vážně?
Tak jo.
Máš tu někoho?
Ne, ale ty asi jo.
Co?
A do prdele.